Åpningstale til Márkomeannu 30.07.21

Tusen takk for at jeg har fått lov til å komme å åpne årets Markomeannu. For meg var det et stort savn at det ikke var noen spetakkel i marka i fjor. Og dersom det var et savn for meg må det nok ha vært et enda større savn for dere og spesielt for de yngre.

Det er derfor gledelig å se at Markomeannu, sammen med Noereh, har satset på å ha sommerleir nettopp for samisk ungdom og at dere har tilrettelagt festivalen slik at ungdommen skal ha trygge og rusfrie rammer når de endelig kan møtes fysisk igjen.

Jeg opplever vår samisk ungdom som uredde og stolte når de går i diskusjoner og fronter sine saker, og jeg tror at nettopp slike møteplasser som her på Markomeannu er med på å styrke identiteten og båndene mellom ungdom fra hele Sápmi. Man får en evne til å stå sterkere og tryggere i stormer.

Og med tanke på historien bak opprettelsen av Markomeannu, og de ungdommene som startet festivalen, er jeg ikke overrasket over at festivalen fortsetter å være en plass der unge stemmer blir løftet frem og får en scene. Det er bare å ta en rask kikk på programmet for i år, så ser man det.

Årets festivalplakat er også et godt bilde på Markomeannus ånd. Utformet av en ung kunstner som er så lokal, har jeg skjønt, at det ikke kan være noe mer enn 500 meter i luftlinje herfra og til gården hun er vokst opp på. Plakaten synliggjør i tillegg rettighetskampene som Sápmi står ovenfor i dag.

De samiske festivalene er ikke bare en arena for kulturrelle opplevelser i form av musikk og kunstneriske produksjoner som er et “nytt påfunn i den moderne tid”. For meg må festivalene ses som en videreføring og videreutvikling av samiske markeder, der vi som deltar – både ung og gammel - tar tilbake en måte å treffes og dele opplevelser, som har vært en del av vår kultur gjennom historien.

Siden dette sikkert er siste gang jeg åpner Márkomeannu som president, vil jeg passe på å si at det ikke betyr at det er siste gang dere ser meg her. Jeg vil fortsette å besøke festivalen i årene som kommer og jeg gleder meg til bare være en helt vanlig festivalgjest.